(untitled) (Науковий журнал «Наукові записки Національного університету «Острозька академія»: серія «Філологія», 2022)
Павел Петр належить до «духовного» напрямку сучасної чеської поезії, представлений у попередні епохи такими діячами, як Я. Демл, Я. Заграднічек, Я. Дуріх. Продовжуючи цю традицію, П. Петр бере активну участь у літературному житті Чехії, свого часу працював у редакціях чеських літературних журналів і видав станом на сьогодні понад десять поетичних збірок. Поезія П. Петра є непростою для аналізу. На перший погляд вона здається читачеві непослідовною, позбавленою будь-якої логіки і навіть подекуди деструктивною. Це наводить на думку про те, що автор розраховує на інший, інтуїтивний шлях її сприйняття. Його вірші переповнені складною релігійною символікою та метафорикою, ліричний герой знаходиться у постійному пошуку себе у поетичному світі, вивчає його, намагається пізнати Вищу Сутність, яка його створила. Образ Бога, в свою чергу, є досить багатогранним. Він несе на собі, з одного боку, ознаки абстрактності і загадковості, з іншого – має конкретні втілення і образи, що спонукає ліричного героя до своєрідних коливань від пантеїзму до приналежності до певних існуючих у первинному світі релігійних конфесій. Така сама загадковість і неоднозначність характерною є і для природи вторинного світу П. Петра, в якому часові та просторові виміри мають зовсім іншу реалізацію, ніж ми до цього могли звикнути. Образність поезії П. Петра є ірраціональною і неоднозначною, що неначе поглинає читача у світ, який неможливо зрозуміти логікою і лише поклавшись на віру можна дати собі у ньому раду.