(untitled) (Науковий журнал «Наукові записки Національного університету «Острозька академія»: серія «Філологія», 2023)
У статті досліджено поняття інновації в сучасній освіті України, яка знаходиться в стані реформування і розглядається МОНУ як є одна з стрижневих характеристик освітнього процесу в країні з огляду на наш курс інтеграції до наукового й освітнього простору Євросоюзу. Інновація в освіті розуміється авторкою як оновлення системної діяльності галузі, що відбулось завдяки впровадженню комплексу заходів (нових підходів, технологій навчання), результатом якого стало підвищення ефективності її функціонування. Дихотомічна природа інновації розглянута як поєднання її статичного аспекту (констатація змін, що відбулись) і динамічного (сам процес оновлення). Освітні інновації в Україні стали можливі завдяки демократизації суспільства та створенню загального інноваційного середовища, яке заклало інтелектуальні основи для реалізації оновлень у національних ЗВО. На основі аналізу системних змін, які були запропоновані Міністерством (зняття державної монополії на освітню діяльність) та застосування інноваційних технологій, притаманних європейській системі освіти (кредитно-модульна система, інтерактивне навчання, проєктні технології, особистісно-орієнтований підхід до підготовки фахівців, дистанційне та змішане навчання) було констатовано створення більш гнучкої системи функціонування для університету О. Гончара та його підрозділів (змога здійснювати власний менеджмент та самостійність у створенні змісту навчання, вибору цілей і засобів навчання, планування науково-дослідницької діяльності) та більш студентоцентричної та мотивуючої системи для студентів (можливість вибору видів роботи і завдань, видів навчальної інформації, з огляду на етапи роботи та когнітивні профілі студентів). Отже, інновації, яких зазнала освітня галузь, є прогресивними, але потребують економічної підтримки і додаткового системного осмислення.