(untitled) (Науковий журнал «Наукові записки Національного університету «Острозька академія»: серія «Філологія», 2024)
У цій статті йдеться про деякі аспекти взаємодії мови та культури у викладанні іноземної мови (з досвіду викладання німецької мови), та про актуальну проблему міжкультурної комунікації у суспільстві. Знати одну або кілька іноземних мов є сьогодні вимогою часу і вказує на рівень загальнокультурного розвитку суспільства. Обґрунтовується, що до вивчення іноземної мови потрібно підходити не як до зібрання правил і лексики, а як до «живого» засобу спілкування з іншими людьми. Показується, що досягти вільного володіння іноземною мовою можна не тільки завдяки знанню граматики, лексики, навичкам перекладу, а й через пізнання чужої культури. Особлива увага приділяється питанню того, що мова є інструментом міжкультурної комунікації і тісно пов’язана із національно-культурними особливостями суспільства, в якому ввона функціонує. Називаються труднощі, які можуть бути при використанні методів навчання мови. Наприклад, у взаємозв’язку з міжкультурною комунікацією, виникають складнощі з лексико-фразеологічноюсполучуваністю слів, та ін. Вказується, що проблема міжкультурної комунікації у навчанні іноземних мов існувала давно, проте до її щільного дослідження лінгвісти підійшли зовсім недавно. Пояснюється, що для здійснення міжкультурної комунікації потрібне відмінне володіння іноземною мовою, що досягається лише у комплексному навчанні всіх видів мовної діяльності: письма, читання, аудіювання та говоріння. Наголошується, що навчання іноземної мови студентів технічного вишу з урахуванням принципу діалогу культур є складним процесом, який вимагає від викладача іноземної мови постійної взаємодії з матеріалами профільних дисциплін для формування у студентів мовних навичок за обраною спеціальністю, необхідними для здійснення професійної комунікації. Пояснюється, що для успішної реалізації принципу міжкультурного спілкування на заняттях з іноземної мови необхідно використовувати як навчальні матеріали за програмою навчання, так і інтерактивні форми та методи навчання. Вони дозволяють розширити кругозір студентів та осягати цінності чужої культури, що може сприяти кращому усвідомленню своєї національної самобутності, та формуванню патріотизму, а також і толерантного ставлення до культури країни мови, що вивчається. Стаття може бути цікавою та корисною викладачам іноземних мов та лінгвістам.