(untitled) (Науковий журнал «Наукові записки Національного університету «Острозька академія»: серія «Філологія», 2026)
Зростаюча інтеграція нейронауки в освітні галузі суттєво трансформувала наше розуміння процесів вивчення мов. Емоції та мотивація, які раніше вважалися другорядними психологічними чинниками, нині визнаються центральними нейрокогнітивними механізмами, що впливають на оволодіння мовою та розвиток мовної компетентності. У статті розглядається, як нейронаукові підходи висвітлюють взаємодію між емоційними станами, мотиваційними системами та мозковими процесами, залученими до вивчення мов. Спираючись на міждисциплінарні дослідження у сфері когнітивної нейронауки, психолінгвістики та освітньої психології, дослідження узагальнює теоретичні моделі та емпіричні дані, які демонструють, що емоційна регуляція, системи винагороди, мережі уваги та механізми консолідації пам’яті спільно визначають успішність мовного навчання. Особливу увагу приділено ролі стресу, тривожності та позитивних емоцій у формуванні нейронних зв’язків, що забезпечують довготривале збереження мовного матеріалу. Аналізуються також нейропластичність мозку дорослих і підлітків, а також значення соціальної взаємодії для активації мотиваційних контурів. У статті обґрунтовується, що інтеграція нейронаукових знань у методику викладання мов може підвищити залученість здобувачів освіти, оптимізувати когнітивне навантаження та сприяти формуванню стійкої мовної компетентності. Запропоновано практичні рекомендації щодо створення емоційно безпечного навчального середовища, використання стратегій підтримки внутрішньої мотивації та впровадження нейродидактичних підходів. Окреслено перспективи подальших досліджень у напрямі експериментальної перевірки ефективності таких розвідок.