УДОСКОНАЛЕННЯ НАВЧАЛЬНИХ ПРОГРАМ З ІНОЗЕМНОЇ МОВИ У ВИЩІЙ ШКОЛІ З ОРІЄНТАЦІЄЮ НА РОЗВИТОК СПОНТАННОСТІ ІНШОМОВНОГО МОВЛЕННЯ (Науковий журнал «Наукові записки Національного університету «Острозька академія»: серія «Філологія», 2026)
У статті розглянуто проблему удосконалення навчальних програм з іноземної мови у закладах вищої освіти з орієнтацією на розвиток спонтанності іншомовного мовлення студентів як ключового компонента усної комунікативної компетентності. Актуальність дослідження зумовлена потребою підготовки конкурентоспроможних фахівців, здатних до ефективного міжкультурного спілкування в умовах глобалізації та академічної мобільності. Зазначено, що незважаючи на достатній обсяг мовної підготовки, значна кількість студентів демонструє труднощі у спонтанному усному мовленні, що пов’язано з недостатньою автоматизацією мовленнєвих навичок і переважною орієнтацією навчальних програм на засвоєння мовної системи. Теоретичною основою дослідження стали гіпотеза вхідного мовного матеріалу С. Крашена та когнітивна модель обробки інформації Б. Маклафліна, які пояснюють механізми переходу від контрольованого до автоматизованого мовлення. У статті обґрунтовано необхідність інтеграції принципів комунікативного навчання, соціальної взаємодії, педагогічного супроводу та свідомого навчання у процесі проєктування навчальних програм з іноземної мови. На основі аналізу наукових джерел визначено ключові напрями удосконалення навчальних програм з іноземної мови: формулювання реалістичних навчальних цілей, забезпечення студентів відповідним вхідним мовним матеріалом, використання контекстно-орієнтованих комунікативних завдань, а також упровадження системного зворотного зв’язку й концепції доброзичливого оцінювання результатів навчання. Запропоновано циклічну модель організації навчання, що передбачає послідовний перехід від підготовленого до вільного мовлення. Доведено, що розвиток спонтанності мовлення забезпечується регулярною комунікативною практикою, зниженням мовленнєвої тривожності, активним навчанням і трансформацією ролі викладача у фасилітатора мовленнєвої взаємодії. Визначено перспективи подальших досліджень, що пов’язані з експериментальною перевіркою ефективності запропонованих навчальних програм та інтеграцією цифрових технологій у процес розвитку спонтанного усного мовлення.