(untitled) (Науковий журнал «Наукові записки Національного університету «Острозька академія»: серія «Філософія», 2025)
Стаття розглядає філософію серця Григорія Сковороди як основу християнської антропології в українському контексті, пропонуючи новий підхід до інтерпретації його думки. Автор підкреслює, що вчення Сковороди про "внутрішню людину" та серце як центр особистого духовного життя тісно пов’язане з традицією патристичного богослов’я, що є ключовим аспектом як у християнській традиції, так і в персоналістичній філософії. Особлива увага приділена ролі самопізнання у процесі богоспілкування та трансформації особистості. Новизна дослідження полягає у висвітленні ролі сковородинської антропології в умовах сучасної української кризи і війни, де ідеї філософа можуть слугувати джерелом стійкості та надії. Аналізуючи антропологічну структуру людини за Сковородою, автор доводить, що його вчення про серце як точку зустрічі Бога і людини зберігає свою актуальність у сучасному богословському дискурсі.